Марина Цветаева
На тебе
след сто години

Превод от руски: Иван Николов, —

chitanka.info

На тебе, който е роден и диша

извън живота ми, извън века,

от гроба — като от затвор — ти пиша

със моята ръка:

— Приятелю! Не ме търси! Отдавна

забравено е моето лице.

Сега над Лета, над реката бавна

протягам две ръце.

А твоите очи като жарава

проникват в мойта гробна самота

и дирят ме, каквато бях — такава

отпреди сто лета.

Кривачка прах е моят стих заветен,

държа го в плен… И гледам мълчешком

как търсиш моя пръв или пък сетен –

рожден и смъртен — дом.

Сега над живите жени — в безкрая

дочувам как отеква твоя глас:

— Тълпа от мъртви самозванки! Тя е

по-жива и от вас!

На нея в доброволна служба вдаден

обичах и познавах я така,

че виждам: всеки пръстен ваш е краден

от нейната ръка.

Сто мои пръстени! О, как ужасно

ме прави щедра случаят нелеп:

раздавах ги наляво и надясно –

а не дочаках теб!

И тъжно осъзнавам своя жребий

сега, когато тъна в здрача мек:

вървях след слънцето — и търсех тебе,

но раздели ни век.

А ти с насмешка уязви сурова

другарите: че хвалеха ме с жар,

а никой рокля розова и нова

не ми поднесе в дар.

Безкористни ли бяха те? Открито

и аз ще си призная користта:

събирах дружески писма, които

да милвам през нощта.

Не съществува смърт и тлен! Лъжа е!

И ти си мой — оттатък смърт и тлен,

отричаш се от всички други, зная,

за да обичаш мен.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.